Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com
Mandag
Rick Kelly Gitarbygger
Cindy Hulej Ricks lærling
Din vert, Walter O'Dell, tar deg med på en spasertur langs minnenes allé-
-til Big Banderas deilige toner.
Dorothy Kelly Ricks mor
Tusen takk
for den fantastiske gitaren
-Carmine Street Guitars. -Don fra McSorley's. Vil dere ha tre?
-Er Rick Kelly der? -Det er sønnen min.
-Vil han fremdeles ha trevirke? -Vent, så får du snakke med Rick.
Hallo?
Så fint. Jeg kan hente det i morgen.
Den er fantastisk.
-Hei. Hvordan går det? -Bra. For et fantastisk sted.
-Travis. -Dallas.
-Du må være Rick. -Velkommen til Carmine Street.
Vi bygger gitarer for hånd.
De siste tjue årene har jeg anvendt brukt tre fra New York.
Som disse.
Alt materialet kommer fra gamle bygninger-
-som er fra 1800-tallet eller tidligere.
-Jøye meg... -Det er gamle New Yorks skjelett.
-Hvordan får du tak i det? -Jeg oppsøker byggeplasser.
Eller så er det folk som tipser meg om at det er trevirke i en container.
Da får jeg det gratis.
-Hva er historien dens? -Den er laget av markspist kastanje.
Den amerikanske kastanjen døde ut på 1800-tallet da de fikk kastanjekreft.
Treslaget fins bare i gamle hus.
-Den er så vakker. Se på den! -Den må bare slipes litt der.
Jeg prøver å la en del være igjen.
-Får jeg prøvespille den? -Absolutt.
Den er herlig å spille på. Jeg tar den.
Emneknagg gitarporno.
Hei! Maten er her.
Du bygger, selger og reparerer gitarer.
-Er det noe du ikke kan? -Datamaskiner. Dem kan jeg ikke.
Se på det. Sånt gjør jeg aldri.
Hva står det der?
-184 Bowery, 1865. Weymouthfuru. -Det er gamle Lincoln Hotel.
Helt fantastisk. Det er som å spille på New York.
Vi løsner litt på denne.
Det er fint å komme hit. Man føler seg som en del av Greenwich Village.
Samme sted jeg kom til som barn, da jeg spilte kul beatnik.
-Hvilket år var det? -Det var i begynnelsen av 60-tallet..
-Spilte du i Washington Square Park? -Nei, jeg var for ung for det.
Men jeg kjøpte min første akkordbok hos Izzy Young's Folklore senter.
Jeg lærte meg G-akkorden, og så holdt jeg på med C-akkorden i 5 minutter.
Så prøvde jeg med D-akkorden.
-Flere enn 3 akkorder er bare skryt. -Ikke sant?
Da jeg kom hit, var det nærmest en parade i Bleecker Street.
Litt som det ble på St. Mark's Place senere. Sånn var Bleecker Street.
De marsjerte opp og ned gata.
Jeg husker første gang jeg så Jimi Hendrix spille.
Håndleddet hans var som gummi, og jeg bare stirret på det.
Jeg var bare 16 år og hadde nehrukrage og steppesko.
Men da het han selvsagt Jimi James.
-Det var en lokal musikkscene. -Ja, det var bra.
-Godt at du holder fanen høyt. -Jeg skal ingen steder.
Kjenn på den nå.
Kult! Det er flott.
Du er virkelig en mester. Takk!
Kom og se.
Vi har fått 77 likes på Instagram.
Jeg kjenner ingen som du. Du har verken mobil eller internett.
Du må bli med inn i 2000-tallet.
Hvorfor det?
Du kommer til å like denne.
Det var så utrolig da jeg traff deg. Du lager faktisk disse.
Det er ikke noen fabrikk.
Det er ikke slik at du bare har bestilt 50 gitarkropper.
Vi lager dem for hånd i gammelt tre, slik Leo Fender gjorde.
Han hadde en liten butikk med hardtrampet jordgulv-
-der de jobbet uten skjorte fordi at det var så varmt.
Hvordan ble du interessert i Fender?
Som barn gikk jeg og bestefar i 48th Street, og jeg så en Telecaster.
Det var noe med den. Den lyse fargen med svart plekterbeskyttelse.
Det glemte jeg aldri, og da jeg begynte å lage gitarer,-
-var det slike jeg ville lage.
Dessuten er det vanskelig å slå dem. Leo Fender lyktes.
De har alt man trenger.
Til og med de enkleste. Man lurer på hvorfor man må ha mer enn en pickup.
Hele kaleidoskopet av ting som kommer ut av denne...
-Hvilken var din første gitar, Bill? -I Denver fantes bandet Astronauts.
Det var absurd. De var et surfeband, men de bodde i fjellene i Colorado.
Alle hadde Fender-gitarer.
Jeg gikk med aviser for å kunne kjøpe en Fender Mustang.
Det var den første surfgitaren.
Kameraten min kjøpte en, og så jeg.
Vi kunne ikke spille, men innen en uke spilte vi på en fest.
-Hva spilte du på den? -"Pipe".
-"Pipeline?" Ja. -Det var den som...
-Jeg kan den ikke lenger. -Jo, da!
-Jeg har prøvd å spille gamle låter. -Sett den i forsterkeren med vibrato.
Ja. Nå kan jeg ta mer betalt for denne gitaren.
Den gikk akkurat opp i pris. Den har Bill Frisell i seg.
Carmine Street Guitars.
Klokka seks. Bare hyggelig.
-Oi, så vakker den er. -Takk.
Det er en Traveling Wilburys-gitar i ulike teknikker, men mest svipenn.
Jeg jobber mye med det.
-Hvordan begynte du med det? -Jeg gikk på kunstskole.
Faren min hadde spilt i 40 år, og han var snekker,-
-så han bygde alltid på noe.
-Alt ble bare flettet sammen. -Fantastisk.
-Hvordan traff du Rick? -Jeg bare gikk inn, egentlig.
Jeg fortalte at jeg ville bygge,-
-og han så at jeg mente alvor. Så nå bygger jeg gitarer.
-På ordentlig? -Ja. Det er en av mine.
-Er det sant? Jeg elsker den. -Så hyggelig. Takk.
Den er litt av et eksperiment, men den ble fin.
Den er kjempefin.
-Gå forsiktig. -Oi!
Dette er materialet jeg bruker til gitarene. Gammel weymouthfuru.
Hører du?
For en resonans.
-Oi, da. Hør på den. -Hører du at: "Den skal jeg ha?"
Ja, iblant når jeg flytter dem, føler jeg det. "Dette er til kroppen."
Det skal vibrere.
Kvaen i treet krystalliseres og tørker med tiden.
Det åpner porene for vibrasjoner, og treet får bedre resonans.
De trærne ble felt for 200 år siden, og ble brukt for å bygge opp byen.
Det er rene gullet. Sånt tre finner man ikke i trelasthandelen.
-Der ligger bjelker fra Chumley's. -Ja, det var en bar i forbudstiden.
Før borgerkrigen lå den i Bedford Street 86.
Uttrykket "eighty-sixed", for å bli kastet ut, kommer derfra.
-Jeg har blitt kastet ut derfra. -Har du?
Men bare fordi at jeg ikke hadde bestilt bord.
-Hva er McGurk's? -Det var en bar i Bowery.
Det ble bordell der åtte av jentene begikk selvmord med karbolsyre.
Da ble det McGurk's Suicide Hall.
-Hva har skjedd der? -Den serbisk-ortodokse katedralen.
Den brant for noen år siden. Flammene sto ti meter ut kirkevinduene.
Cindy og jeg gikk dit med en kjerre, og der sto containere med tre.
Men det var gule bånd rundt dem, og det sto en politibil i nærheten.
Vi begynte å laste på trevirket da døra ble åpnet, og politiet kom ut.
Og hun sa: "Her får dere ikke være." "Jeg har tillatelse fra monsignore."
"Skal du bygge en gitar til kirken? Vær så god."
Men den serbisk-ortodokse kirken har ingen monsignore. Men det funket.
-For en glatt tunge. -Jeg måtte være snartenkt.
Er det et hus du vil ha tre fra?
Ja, McSorley's. Det er New Yorks eldste bar.
Vi var her før du ble født
Jeg skal dit senere i dag.
-Det blir en fin gitar. -Ja.
Folk har sølt øl på dette treet i over 160 år.
Dette er halsen til McSorley's-gitaren.
Jeg fikk inn treet i dag.
-Hva kalles verktøyet du bruker? -En bandkniv. Den var min bestefars.
Jeg former halsene for hånd med den.
-Hvor gammel er den? -Jeg tror at den var hans fars.
Da jeg reiste av sted til college i 1969,-
-ga han meg en rekke verktøy, siden jeg holdt på med tresløyd.
Han ga meg flere verktøy og fortalte litt om dette.
Denne var spesiell for ham, og jeg tror at den var hans fars.
Han var tingleter, akkurat som jeg.
Han sparte på alt. Bestemor bestakk meg for å rydde hans snekkerbenk.
Og han ble gal da jeg prøvde å rydde i alt.
Min snekkerbenk ser maken ut. Nå forstår jeg hvorfor han ble opprørt.
-Det er et organisert kaos. -Man må vite hvor alt er.
Han tok meg med til trelasthandelen som barn. Jeg elsket duften av tre.
Det er noe jeg aldri glemmer.
Han må ha vært 93 år da han døde. Han lette ennå etter malingsbokser.
Bare timer før han døde, sa han til mor:
"Gi meg den malingsboksen og penselen."
-Den har så vakkert mønster. -Ja, se. Jeg elsker V-formen.
Etter dette fortsetter jeg med en mindre høvel.
-Den tar bare litt mindre høvelspon. -Ja vel...
Da får jeg den hovedsaklige profilen.
Så tar jeg en rasp med avrundet bakside-
-for å skape kurvene.
La meg se hvordan det føles.
-Det føles bra. Hva syns du? -Den føles komfortabel.
Fin Splinter-gitar.
Gitaren jeg har... Det er noe i designet som gjør den så perfekt.
Skavankene i treet ser ut som et svart lyn som slår ned i pickupen.
Det var det jeg tenkte da jeg bygde den. "Det er jo et lyn!"
Jeg som trodde at det bare var jeg!
Jeg elsker konseptet og enkelheten.
En pickup, tre og strøm. Pang!
-Se, så blank. Og der er lynet. -Ja, selvsagt.
Elektrisitet!
-Hvem sin autograf er dette? -Jeff Becks.
Ikke dårlig! Han er ett av mine idoler. Så han så den? Kult.
Han holdt i den. Jeg var redd for at han ikke ville gi den tilbake.
Får jeg øke volumet litt?
Jeg elsker at det er som en kran, som...
En blodhund! Så morsomt.
Gitarene du tegnet på 70-tallet, er kjempefine.
Men denne tregitaren er utrolig vakker.
Ja, jeg elsker trær.
-Se hvem som er her! -Har du noen gitarer til salgs?
-Noen stykker. -Kan du se på en underlig gitar?
-Mitt favorittreslag er trompettre. -Er ryggen av trompettre?
-Ryggen og sidene. -Så kult med en gitar i trompettre.
Strengehøyden er høyere enn en jernbanebro.
Ok, vi løsner strengene. Vi kan forbedre den.
-De var fine for en billig gitar. -Ja? Nå kan man ikke spille på dem.
Trompettre er bra for skygge, for løvene er store som elefantører.
-Ja, de er enorme. -Vi hadde dem i Ohio da jeg var barn.
Far kalte dem "sigartrær".
Da han var ung, tørket de frøkapslene og prøvde å røyke dem.
-"Og hvordan gikk det?" spurte jeg. -"Vi ble ganske kvalme."
"Vi ble ikke høye, bare kvalme." Vi røkte dunkjevle på Long Island.
Det er nok derfor jeg elsker trær. Vi hadde ikke så mange der.
Jeg liker lokket. Det er ask.
-Ask begynner å bli utrydningstruet. -Jeg vet det.
Jeg hadde 30 av dem, men nå er de døde.
-Den billen, hva? -Asiatisk askepraktbille.
-De er vakre, men... -Det er larvene som ødelegger trærne.
Se på mønsteret hos det som blir igjen.
Det ser ut som innvoller eller hjerner.
Billene har alltid vært der, men før bygde trærne opp en beskyttelse.
Nå er billene, akkurat som det er med mange medisiner, resistente.
Nå dreper de hele arter.
Har du noe yndlingstre som du syns er ekstra vakkert?
Jeg må si redwood.
Det var en livsendrende opplevelse å se redwood for første gang.
De vokste ganske tett sammen, og alle var vel sånn i omkrets,-
-og når man hadde klatret inn mellom dem, lå det en meter dypt med nåler-
-der man kunne legge seg som i en seng, og bare se opp.
Det glemmer jeg aldri.
Kjenn etter om det er bedre.
-Den har en fin tone. -Ja.
Takk, Rick. Nå kan man spille på den.
-Hei, mor. Hvordan går det? -Bra. Det er godt å være her.
I min alder er man glad hvis man kommer seg noe sted.
Carmine Street Guitars.
-Så kul. Hva er bakgrunnen? -Den gitaren skulle gjøre meg kjent.
-Jeg har ikke solgt noen utover den. -Jeg vil gjerne kjøpe den.
Folk liker den, men... Og noen kjøpte den.
Jeg er ute etter en gave til Jeff Tweedy, lederen av Wilco.
-Oi. -Jeg vil nok ha en Telly.
Han fyller femti denne uka, og hans far har nettopp gått bort.
Han forandret livet mitt, og jeg elsker ham.
Dessuten elsker jeg New York, så det hadde vært fint om han fikk en sånn.
Jeg vet ikke hva du har nå, eller om jeg må spesialbestille en av deg?
-Har du noe gjemt bort? -Ja, jeg tror at jeg har et par.
Jeg har en Telly, men med et av mine nye særtrekk-
-der hornene er litt senket.
Ellers er det en klassisk Telecaster med snakehead.
-Den har visst problemer. -Ja.
-Jeg liker hele følelsen. -Treet gir fin resonans.
Jøye meg.
Jeg liker denne gitaren. Men vil Jeff Tweedy like den?
Det tror jeg nok.
Dette er fra Leo Fenders andre prototype med kontroll fra en bass.
-Han hadde den denne veien. -Det har jeg sett.
Jeg tenkte at hvis jeg flytter den, kan man gjøre swells med den.
Nå sitter den helt riktig for å gjøre swells.
Det lavere hornet ga den et annet utseende, ikke eksakt som en Fender.
Folk liker designet. Det har blitt min form. Man ser at den er min.
-Jeg kjøper den gjerne til mr Tweedy. -Så glad jeg blir. Kjempekult!
En sånn gitar trenger et godt hjem.
Bygning til salgs
Visste du at de skal selge nabo- bygget? Der Jackson Pollock bodde?
Det er til salgs for seks millioner.
Hvis de river det, får vi trevirke.
-Tror du at husverten din selger? -Det tror jeg ikke.
Bygget har gått i arv i generasjoner. Og hun liker oss.
-For et vakkert sound. -Takk.
-Du blir ett med instrumentet. -Ja.
Jeg har en spesiallaget Telly, og denne steel guitaren.
Jeg er ingen samler. Jeg er en monogam gitarist.
Jeg har spilt i et tiår, så det er en del av den jeg er.
Mange musikere har et spesielt instrument.
På Met har de Segovias Houser, og den tar de fram og spiller på iblant.
Hans musikk låter fantastisk, men ikke hvis man spiller noe annet.
Det er som om gitaren blir sin eier.
Gitarer Rick har bygget til Lou Reed
Ja, se på disse skjønnhetene. Fargen begynner å bli mørk og fin.
De låter sikkert fantastisk.
Ikonisk! Herlig lick.
På denne gitaren er alle strengene stemt i samme tone.
Det er synonymt med Lou Reed.
Stewart Hurwood Lou Reeds venn og partner
Man har alle harmoniene.
Ja... Man får denne dronende etterklangen.
Da han døde, ba Laurie oss hjem, kollegaer, familien, alle mulige.
Mange hadde jeg aldri møtt. Og alle hadde meninger om Lous ting.
Museum, gi bort, selge på auksjon...
Det var ikke min sak å bry meg, jeg var bare hans gitartekniker.
Men jeg ble sint, for vi har turnert verden over med disse...maskinene-
-og gjort alt mulig, så jeg følte et bånd til tingene.
Dessuten sørget jeg jo over Lou.
Jeg sa: "Jeg tror ikke at Lou vil at de skal samle støv på et museum."
"Han var kreativ og framoverlent."
Og...
"Da vi spilte på Noise Fest i Sydney og gjorde lydsjekk,"-
-"jobbet Lou med forsterkerne, og tittet smilende opp og ropte:"
"De dronende tonene heler meg!"
Det glemte jeg aldri. Det fikk ham til å føle seg barnslig glad.
Så jeg sa: "Hva tror dere om å gjøre en drone-konsert med gitarene?"
Og Laurie svarte: "For en god idé! Og du må gjøre det."
Jeg spilte i Brighton i en kirke, fem timer om dagen i fem dager.
Enkelte satt i fem timer og kom tilbake neste dag. Det er innlevelse.
Da jeg spilte, følte jeg Lous nærvær.
Jeg følte at han var der.
-Liker du rosentre eller ibenholt? -Jeg liker rosentre bedre.
-Hvorfor det? -Det pleier å ligge over lønn.
De går bedre sammen.
Ibenholt og lønn liker ikke hverandre. Treet bukler seg.
-På alvor? -De krymper i ulik takt.
Noe skjer når man limer dem sammen.
Rosentre på lønn går bra.
Men den liker slett ikke myk lønn.
Den vrir seg og reagerer. "Nei, den vil jeg ikke ha på meg!"
-Hva syns du om dette? -Det ser bra ut.
-Når begynte du å spille gitar? -I forrige uke.
-Nei, men det låter sånn. -Det låt bra.
Takk. Broren min ga meg en gitar i julegave da jeg var 18.
Han skrev akkorder i en notatbok til to låter.
"Sweet Jane" av Velvet Underground og "Smells Like Teen Spirit".
Kult. Så du begynte med de to låtene?
-Når begynte du å bygge gitarer? -Jeg har jobbet her i fem år.
Jeg hadde ikke bygd en gitar før jeg begynte hos Rick.
-Men du gjør alt? -Ja, utsmykningen også.
Ei jente som lager gitarer. Syns gutter at det er rart?
Ja. Men det er også gutter som...
Enten syns de at det er kult, eller så får man dritt for det.
Enkelte gutter kommer bort og sier: "Jeg skal levere en gitar."
"Hvilken type er det?" Jeg pleier å skrive ned merket.
"Det er en gitar." Aha, det visste jeg ikke. Jeg bare jobber her.
Det er det samme når man bygger. "Hva kan du? Hvordan kan du det?"
Der står en 25 år gammel blondine... "Hva gjør du med en fresemaskin?"
Vi bruker gamle teknikker, men jeg vil ikke ha det annerledes.
Når jeg spiller, ser man at fingeren min er lam.
Jeg har operert hånden seks ganger.
-Hva er årsaken til det? -Jeg klemte den i en bildør.
Og siden jeg er gitarist, ville jeg at det skulle leges raskt,-
-så jeg gikk til en håndspesialist som ga meg en kortisonsprøyte.
Og...etter det jeg har forstått, er risikoen en på en milliard,-
-men jeg fikk en knokkelinfeksjon som forårsaket en blodforgiftning...
-Herregud... -Jeg mistet en sene i hånden.
Jeg måtte lære å spille uten den.
-Hvordan føles halsen? Er den smal? -Ja, den er smal.
En bredere hals gjør hånden avslappet.
Kanskje burde du prøve en hals med litt større omfang.
-Gjerne. Hva har du? -Denne ble nettopp ferdig.
Jeg har en 1921 L1.
Andre synes at den er et monster, men jeg elsker den.
Denne føles allerede fantastisk.
-Er det ikke rart? -En tykkere hals føles annerledes.
Den fyller hånden og er mer behagelig. Og lyden blir bedre.
Den tonen klinger fint.
Helt utrolig.
Hva var du nødt til å gjøre for å bli bedre?
Jeg reiste en time om dagen for å få fysioterapi.
Behandlingen tok 90 minutter, og så en time hjem.
Det gjorde jeg hver dag, men etter fem måneder orket jeg ikke mer.
Da bestemte jeg meg for å spille gitar for at det skulle bli bedre.
Trodde du at du ikke ville kunne spille igjen?
Jeg oppdaget hvor positiv jeg er. Det hadde jeg ikke forstått før.
Men det slo meg aldri at jeg kanskje ikke ville klare det.
Underbevisst tenkte jeg kanskje det. Jeg kjøpte en masse studioutstyr.
Underbevisst tenkte jeg nok at jeg kunne bli studiotekniker.
Men det var ikke det jeg ville.
Sitte der, grå i huden, med en haug menyer. Nei, takk!
Nei, jeg vet ikke.
Det falt meg aldri inn at jeg ikke ville kunne spille mer.
Jeg elsker virkelig denne gitaren nå.
Det er rene terapien, ikke sant?
Jeg burde ha kjøpt en sånn i stedet for å gå til fysioterapi.
Enneknagg øldynket.
Hei. Jeg selger huset ved siden av og vil bare presentere meg.
-Bygger dere gitarer? -Vi sager ut og setter dem sammen.
Jeg er ikke mye til gitarist, men de på kontoret ville elske dem.
Det fins gitarister på alle kontorer.
-Like stort som huset ved siden av? -Jeg antar det.
-Ha en fin dag. -Ha det bra.
På denne plassen skjedde ingenting i 1897
Spillingen min skjærer seg, for mine slemme naboer lar meg ikke spille.
Du er alltid velkommen. Du får synge også, det får man ikke overalt.
Du har ikke hørt meg synge. Du ville sparke meg ut hvis jeg sang.
-Du hadde ikke vært den første. -Det tviler jeg på.
Jeg har en platekontrakt på gang,-
-men de krever at jeg finner en annen som kan synge.
-Det var helt utrolig. Vakkert. -Tusen takk!
Jeg har innsett at det er en del av musikken som alle kjenner til,-
-og det er det som fins på plate.
Men så har musikken en usynlig del som folk ikke kjenner til.
Det er alt fra de som har bygd denne gitaren og alle andre gitarer,-
-til dem som skaper steder der folk kan omgås og høre på musikk.
-Det er en kollektiv innsats. -Ja.
-Det handler om en gruppe mennesker. -Det er sant.
Når man tenker på menneskene som har forlatt oss, men også stedene...
Som klubbene og hvordan alt så ut rent fysisk. Mye har forandret seg.
-Ja. -Jeg er glad for at du holder på.
-At jeg kan komme inn og si hallo. -Jeg er her fortsatt.
Her kommer hun.
-Gratulerer med fem år på jobben! -Takk!
-Så fine blomster! -Jeg har bakt en kake til deg.
Hva? Jeg trodde seriøst at det var en gitar!
-Det er en gitarkake. -Helt sykt!
-Tenk at det har gått fem år. -I dag feirer vi dine fem år her.
Det er fem år siden denne herlige mannen forandret livet ditt.
Du...forandret virkelig livet mitt.
Ja...
Unnskyld meg.
Jeg vet ikke hva jeg hadde gjort uten dette stedet.
-Vi bygger fine ting, vi to. -Ja, det er utrolig.
Takk skal dere ha.
Ok, skjær opp kaka.
Jeg har alltid villet finne noen som kan overta her.
Det er en utdøende kunstform. Det fins ingen utdannelse.
Jeg husker hvor vanskelig det var i begynnelsen,-
-da jeg prøvde å lære yrket fra de få bøkene som fantes.
Jeg fikk aldri sjansen til å få inspirasjon og hjelp av noen.
Det er morsomt å få videreformidle kunnskapene mine.
Sånn, ja. Se på det stykket.
-Den er kjempegod. -Den smaker ikke gitar.
Nei, den smaker sjokoladekake.
Etter fem år var Hoover-dammen ferdig, og Roosevelt ble gjenvalgt.
Og for Benny Goodman føltes alt "goody, goody".
Oi!
-Denne er helt nylaget, ikke sant? -Ja, det er en McSorley's-gitar.
-Jeg ble nettopp ferdig med den. -Jeg liker at den er så ekte.
Det er bardiskens naturlige patina.
Og hammermerkene kommer fra da de prøvde å få løs planken.
-De er som arr. -Ja, nettopp!
Ens rynker forteller en historie.
Kameraten min var et eiendomsgeni og dessuten fullstendig gal.
Vi satt og snakket, og han sa: "Du er en grei fyr."
"Du tar hånd om sønnen din, huset er rent, og du jobber hardt."
"Men i samme øyeblikk du tar opp gitaren, er det over."
-Dømt til å leve i fattigdom! -Dømt til å leve i evig ulykke.
-Det samme da jeg begynte å bygge. -Nettopp!
-Hvor lenge kan vi fortsette, Rick? -Jeg har ingen oppsparte midler.
Jeg må fortsette å jobbe for evig. Men det er mer enn en jobb.
-Du er dømt til livstid. -Ja, og jeg elsker det.
Jeg får ikke nok. Jeg bygger gitarer hjemme.
Jeg liker tanken på at et gammelt tre blir et hus, som blir en gitar.
Det føles fint å gi det nytt liv.
Det var fint.
Jeg elsker denne gitaren. Den har en veldig god følelse.
Akkurat som dette stedet.
Det føler jeg også.
Tilegnes Jonathan Demme